Голкіпер «Гірника-Спорт» Георгій Клімов про те як відновлював форму після тривалої перерви, про очікування офіційних ігор та про те чому варто проводити чемпіонат України з футболу під час війни.
- Звичайно на тренування все виплескується, хочеться зіграти. Й так півроку пропустили. Хочеться цього азарту й гри. Вже на тренуваннях виплескується, чекаємо не дочекаємося гри.
- Як ти зустрів повномасштабну війну? Коли з’явилися думки, що треба повертатися до тренувань та гри?
- 24 лютого був вдома ,якраз приїхав з турніру. На початку в основному вдома сиділи, в зал для підтримання форми. Було небезпечно кудись виходити. Потім Вікторович, тренер воротарів (прим. авт. – Дмитро Стойко – тренер воротарів ФК «Гірник-Спорт») набрав й сказав, щоб приїжджав трохи раніше до зборів. Я десь на місяць раніше приїхав і ми з ним додатково працювали. Удвох персонально. Й потихеньку за пів року прийшов у форму.
- Так. У мене з Вікторовичем був зв'язок. Я по його програмі працював вдома деякий час. А потім я трохи раніше приїхав на збори та персонально з ним працювали та допрацьовували. Мені це дуже допомогло відновити форму.
- Чесно сказати, ці тривоги так дістали. Просто звикли до них банально і все, не звертаємо на них уваги. А в команді хороша атмосфера, всі дуже хочуть зіграти. Ось наче підписали документи на дозвіл грати вдома. Так що чекаємо не дочекаємось, щоб порадувати вболівальників на нашому рідному стадіоні.
- Я вам скажу так, це важко дуже, адже ти виходиш з одним настроєм, дають тривогу й ти покидаєш поле та зникає запал. Важко відновитися у цьому плані. Такий у нас час і така ситуація – прийдеться трохи потерпіти. А там вже перемога недалеко, так що все буде добре.
- Однозначно. Пацани на тренуваннях усі «катяться», «рубятся», всі дуже хочуть зіграти. Дуже налаштовані на ігри. Жалкуємо, що не зіграли. Прикро, але нічого страшного, значить так мало бути.
- Ні, я вважаю, що ігри, які на зборах, це зовсім інше ніж у чемпіонаті. Це все по-іншому. Ми на ту гру навіть не опираємося. Ми готуємося на нового суперника та поєдинку.
- Десь далеко у підсвідомості є невеликий мандраж, але це наша робота. Потрібно виходити й працювати, й не думати про це, а думати лише про гру.
- Само собою багато вболівальників не розуміє, що ми живемо футболом, нам важко без нього. В яких обставинах ми не знаходилися, нам треба грати у футбол, адже можна просто зійти з розуму. На мою думку, треба проводити чемпіонат. Тим паче всі «за» й підтримують це.
- У нас немає такого, щоб була певна «дідівщина», хтось молодше або старше. Я до всіх відношуся однаково, як до старших, так і молодших. У нас дружній колектив.
- Я з багатьма добре спілкуюся, майже з усіма, так як із Андрієм Кліщуком, Андрієм Понєдєльніком, Єгором Твердохлібом. З багатьма підтримую зв'язок. Всім привіт, пацани!
- Звичайно, а ще що робити, коли не можна нікуди виходити. Так що дивимося футбол та живимо футболом.